![3 3](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/chernyakhiv/thumbs/thumbs_3.jpg)
![8 8](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/chernyakhiv/thumbs/thumbs_gol1.jpg)
![14 14](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/chernyakhiv/thumbs/thumbs_dsc04171.jpg)
![p1010265 p1010265](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/vidomi-miscya/thumbs/thumbs_p1010265.jpg)
У всіх нас чорнобильська історія загалом спільна – сумна, трагічна, тридцятилітня. Проте разом із тим у кожного вона своя: хтось життя своє поклав у боротьбі з атомним монстром, хтось пожертвував здоров’ям, гасячи смертоносне жерло. Вічна пам’ять полеглим і довголіття всім, хто зробив свій внесок у ту священну боротьбу.Не забуваймо, що поряд із безпосередніми борцями: пожежними, військовими, правоохоронцями там були тисячі тих, хто й посвідчень часто-густо не отримав: ті, котрі займалися евакуацією населення, закопували в зоні техніку, знімали верхній шар ґрунту й стелили новий асфальт, будували житло, годували людей, надавали їм медичну допомогу і навіть трохи згодом приїжджали до них із концертами.
Такі, як заслужений працівник культури Василь Капустін. Розповідає, що це для нього, напевне, доля, – бути пов’язаним із Чорнобилем. У 1975 році у складі ВІА «Мріяни» виступав на відкритті Чорнобильської АЕС, а в травні 1986 – у складі «Терену» співав у Прип’яті буквально за кілька днів до трагедії. А потім уже були концерти в бараках рудої тридцятикілометрової зони. Тепер усе це – історія.
А історію не потрібно забувати. Час минає – змінюються покоління – можуть випасти зі свідомості суспільства цілі пласти інформації. Але ж це не просто інформація – це люди. Усе це добре розуміє ліквідатор Олександр Данилко, нині – директор Черняхівського районного комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства. Він – центр усього, що пов’язане з Чорнобилем і чорнобильцями.
Гуртує ліквідаторів. Минулоріч разом із народним депутатом України Павлом Дзюбликом організував поїздку на Чорнобильську АЕС, нині знову разом із народним обранцем виготовили стенд «Обпалені Чорнобилем» із фотографіями ліквідаторів. Правда, не всі принесли свої фото – поки що думають. Олександр Васильович каже, що наступного року цей стенд розширять.
Спасибі Вам, Олександре Васильовичу не тільки за подвиг, якому немає ціни, а й за те, що пишете історію, гуртуєте людей. Спасибі Вам. Спасибі всім, хто тридцять років тому врятував Європу. Довголіття вам.