![3 3](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/chernyakhiv/thumbs/thumbs_3.jpg)
![8 8](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/chernyakhiv/thumbs/thumbs_gol1.jpg)
![14 14](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/chernyakhiv/thumbs/thumbs_dsc04171.jpg)
![p1010265 p1010265](http://chernyakhiv.org.ua/wp-content/gallery/vidomi-miscya/thumbs/thumbs_p1010265.jpg)
«Педагог – це не професія, а покликання», – каже вчитель початкових класів із майже 30- річним стажем Інна Василівна Даріуш. Народилась і виросла вона в Новосілці . Була здібною ученицею. Не було жодного дня, щоб не вивчила уроки.
А отримати погану оцінку для неї було недопустимим. За кожний рік навчання мала грамоти. У її пам’яті – перша вчителька Раїса Адамівна . Часто після уроків, коли всі діти йшли додому, Інна спостерігала, як та перевіряє зошити.
З дитинства любила малювання, ліплення з пластиліну, аплікацію. Часто відвідувала бібліотеку. Могла там сидіти годинами. Любила писати твори-роздуми, їх учителі читали на педрадах. Захоплювалась і захоплюється історією.
З вибором майбутньої професії довго не вагалася: вступила до Коростишівського педагогічного коледжу, здобула професію вчителя початкових класів.
«Були труднощі в роботі, але я ще жодного разу не пожалкувала про свій вибір», – каже Інна Василівна. Працювати з дітьми для неї велика радість, адже вони такі допитливі, непосидючі. Називає їх «мої діти», у кожного з них вкладає часточку своєї душі.
Після закінчення навчання Інну Даріуш направили на роботу в Новопільську школу. «Першим, кого я зустріла , був нині покійний, колишній директор школи Анатолій Федорович . Він відразу мені сподобався, був дуже доброю людиною», – з ностальгією згадує жінка. Тут вона працює й зараз.
Цього ж дня їй доручили вчити 1 клас.19 учнів. Перший урок. Страшно: не знала, як усім дітям відразу приділити увагу.
Нині навчає другий класі. 17 діток. Дуже їх любить. А вони – її. Як другу маму.
Молодим педагогам радить не втрачати віри в свою професію, працювати самовіддано. «Дитина – квітка, з нею треба поводитись обережно. Один необачний крок – і зів’яне», – каже вчитель.
Стверджує, що не можна закривати сільські школи, адже це осередки духовної культури . Село – благодатний рай, який треба зберегти, -вважає педагог. Діти-ромашки. Пелюстки – село, люди, а серединка жовта – це школа. Коли забрати середину, то квітка знищиться, село пропаде.
У вільний від роботи час Інна Василівна любить читати. Захоплюється творами Дюма, Жуля Верна, Андре Моруа, Шевченка, Загребельного, Ліни Костенко, Лесі Українки. Також любить подорожувати.
Справжньою її гордістю є син Андрій. Він студент. Завжди у всьому допомагає мамі.
Інна Василівна – щаслива людина, тішиться, що Бог їй подарував життя, батьків, які її завжди підтримують, улюблену роботу. Бувають життєві негаразди, але Господь їх посилає, щоб з ними боротися, вважає моя співрозмовниця.
Інна Даріуш хоче, щоб нарешті закінчилася війна. Мріє подорожувати не лише Україною.
Будемо сподіватися, що всі її мрії обов’язково збудуться. А з нагоди Дня вчителя щиро вітаємо, бажаємо гарних учнів, успіхів у всіх справах.